ГЕНЕЗА УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРНОЇ МОВИ ТА НАЦІО- НАЛЬНІ ЗАСАДИ ПРАВОПИСУ В КОНЦЕПЦІЯХ В. НІМЧУКА - Дружинець, Марія (Науковий вісник Ужгородського університету. Серія Філологія, 2023)
Праця присвячена пам’яті видатного мовознавця, історика української мови, члена-кореспондента Національної академії наук України, доктора філологічних наук, професора Василя Німчука і його дослідженням акту- альних проблем – походження, зародження та розвитку української мови, періодизації історії української літературної мови (ПІУЛМ), засадам українського правопису. Мета розвідки двовекторна – подати концепції історичного розвитку української мови провідних науковців, зокрема й В. Німчука, конкретизувати й увиразнити періоди історії української літературної мови (ІУЛМ); акценту- вати увагу на національних правописних особливостях (поданих ще в проєкті українського правопису В. Німчука), пов’язаних з усною формою української мови. Завдання дослідження: представити найважливіші періодизації уче- них-славістів, зокрема й В. Німчука; подати гіпотези історичного розвитку української мови провідних науковців; конкретизувати й увиразнити хронологічні етапи поділу історії української літературної мови, зокрема період нової української літературної мови (НУЛМ); вказати зміни хронологічних меж етапу НУЛМ та його підперіоди; звернути увагу на варіантність правописних норм нової редакції, а також на залежність вимови, фонологічної системи від уре- гулювання правопису. Основою ПІУЛМ, безперечно, є концепції походження та розвитку української мови. Звернено увагу на найваж- ливіші періодизації учених-славістів. Нова українська мова, вважаємо, розпочинається з канцелярії Богдана Хмель- ницького, адже мова ділової документації, в основі якої лежить південно-східний діалект, близька до народнорозмов- ної. Листи-універсали – це неперевершені зразки української мови, у яких 90% – українські слова. Мова не стоїть на місці: з’являються нові слова, терміни, триває процес запозичення, розширюється сфера функціонування української мови. У 1999 році українські мовознавці на чолі з членом-кореспондентом НАН України В. Німчуком запропонували цілком обґрунтований проєкт правописного кодексу. 5-те видання українського правопису містить зміни як варіантні доповнення до чинної норми, що є перехідною ланкою від старої норми до нової, і від бага- тьох з них залежить і вимова, і фонологічна система. Історія української літературної мови цікава історичними витоками, прадавніми коренями з праслов’янської мови. Глибинною та науково обґрунтованою є періодизація ІУЛМ як лінгвальної системи В. Німчука, яка починається з праслов’янської мови і закінчується новою українською мовою (від кінця ХVІІІ ст.).