БІБЛІЯ УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ І. ОГІЄНКА КРІЗЬ ПРИЗМУ КИРИЛО-МЕФОДІЇВСЬКОЇ ТРАДИЦІЇ ПЕРЕКЛАДУ БОГОСЛУЖБОВИХ КНИГ - Юсип-Якимович, Юлія (Науковий вісник Ужгородського університету. Серія Філологія, 2026)
У статті досліджується фундаментальна праця Івана Огієнка (митрополита Іларіона) — переклад Біблії українською мовою в контексті тяглості кирило-мефодіївської традиції. Переклад Івана Огієнка засвідчує наступність традиції, оскільки є прямим продовженням кирило-мефодіївської ідеї — донесення Слова Божого до народу живою, зрозумілою йому мовою. Авторка статті аналізує витоки та джерела, якими користувався перекладач, зокрема староболгарські тексти, праці Йоаникія Галятовського та давні українські переклади XVI століття (давні українські переклади XVI століття (Пересопницьке Євангеліє, Крехівський Апостол, переклад В. Негалевського). Особливу увагу приділено перекладній методології Огієнка, яка базувалася на глибокому знанні ним класичних та орієнтальних мов, з одного боку, та підготовку та публікацію ним Методології перекладу Святого Письма на рідну мову, яка включала створення дослівного гебрейсько-українського перекладу на 14 000 сторінок (37 томів) перед фінальним літературним опрацюванням, що становило методологічну новизну, також на прагненні створити «камінь наріжний» для української літературної мови. Доведено, що Огієнко не лише продовжив справу слов’янських першовчителів, а й науково обґрунтував право українського народу на богослужіння рідною мовою. Переклад Огієнка став не лише релігійним текстом, а й мовним еталоном, «підручником» української літературної мови, який сприяв консолідації нації та розвитку її духовної культури, що засвідчує мовотворчу роль І. Огієнка. Через свої праці (зокрема працю «Українська мова як мова Богослужбова») Огієнко канонічно довів, що використання рідної мови в церкві є вимогою життя та відповідає заповідям Христа й апостолів, що є теологічним обґрунтуванням.